Рет қаралды 12,275
#ГраовскоХоро #Graovo #АвторскаПесен
„Граовско“ е песен създадена по повод вписването на
„Селското хоро в Пернишко“ в
Националната представителна листа на
нематериалното културно наследство на България-
"Живи човешки съкровища - 2021г.
Проектът е разработен и представен от
Сдружение „Локално наследство“ - град Перник.
След две години може да бъде вписан в
Представителната листа на нематериалното културно наследство на човечеството - ЮНЕСКО
Успех на всички, които носят Граовското в сърцето си.
музика и аранжимент: Иван Йосифов
последвайте го в социалните мрежи:
FB: bit.ly/3iQ2KwT
KZbin: bit.ly/3g2LG4L
звукозапис, смесване и mastering: Yosifov Music
Музиканти:
акордеон: Иван Йосифив
гъдулка: Мартин Владимиров
кавал: Петър Иванов
тъпан: Калоян Павлов
текст: Боряна Василева
хореография: Радослав Тодоров
Режисьор: Кольо Ст. Колев
Последвайте го в социалните мрежи:
FB: / kskfilmmaker. .
IG: / kskcinemato. .
KZbin: / kskaerialphot. .
web: kskaerialcinem...
камера и дрон оператор: KSK Filmmaker & Aerial Photographer
Пост продукция и цветови корекции: KSK
С участието на:
Професионален ансамбъл „Български ритми“
Александър Любенов, Теодора Миленова, Атанас Наков, Диляна Богданова, Радослав Тодоров, Цветелина Цветанова, Златомир Стаменов, Биляна Масова, Емил Рангелов, Поли Казакова, Николай Попов, Кристина Жекова
Гл. худ. Ръководител: Димитър Митев
Хореограф: Радослав Тодоров
FB: / bgrhythms
Минувачи: Александра Димитрова, Евелина Василева, Йордан Александров, Даниел Кирилов, Иван Василев
С подкрепата на VEZBA!
FB: / vezba.bg
vezba.bg
Благодаря за съдействието на
Сдружение „Локално наследство“ - град Перник , в лицето на
Милчо Георгиев - хореограф и етномузиколог!
Някъде там сред природна красота, заобиколен от есенен безкрай в подножието на Витоша планина се случваше магията на раждането. Най-красиво се раждат идеите. Беше поредният залез, който един момък посрещаше умислен, докато слънцето рисуваше с лъчи мислите му.
Редяха се картини. Чертаеше нещо със своя молив. Понякога драскаше нервно. Понякога се опитваше да очертае детайл. Но погледът му винаги завършваше в небето.Той беше ръководителят на местната танцова група и бе решил да сътвори нещо ново за тях. Имаше толкова силни и дръзки идеи в главата си.
Когато се събраха един следобед на поляната, той вече бе решил да визуализира идете си. Започна да подрежда танцьорите в различни форми, докато се получат фигурите от скиците му. Когато завърши и последния елемент, хорото сякаш оживя от листите. А те танцуваха толкова уверено, сякаш винаги са играли на тази музика и в този ритъм.
Хорото се виеше. Нодзете разтърсваха огрятата от слънцето българска земя.
„Дръж се земьо, шоп те гази“ се чуваше силно и ясно, а гласовете звучаха като един. Не телата, душите им танцуваха. Така в онзи следобед се роди граовското хоро.
Минаха години. Векове. Смениха се поколения. Музиката еволюира, но българщината си остана. Беше малко след изгрев. Един танцов ансамбъл се готвеше за изява. Постепенно започнаха да се събират пред Двореца на културата в центъра на града.
Засвири онази музика, която преди векове, там в полите на Витоша роди хоро. Танцьорите не чакаха дълго и се събраха под музиката на красивата песен. Подеха хоро. И танцуваха. Сякаш са забравили, че са прашинка от Вселената. Танцуваха така сякаш нищо друго няма смисъл и форма. Минаваха хора. Спираха се. Гледаха ги. Някои се опитваха да учат движенията на място, за да се хванат на хорото, но танцьорите бяха толкова добри, че това беше непосилна задача за тях.
Двадесет и първият век беше създал дигитализацията, беше променил езика и говоренето, светогледа и взора към света, но танцът и граовското хоро бяха непокътнати. И не бяха за всеки…