Рет қаралды 1,164
Читає вірш Жаловський Давид: / __.z.h.a.l.o.v.s.k.i.y.__
_______________________________________________________
Текст:
Вдивляючись у небо зоряне
Думки захоплюють: "хто ж я?"
Навіщо на Землі був створений
Яка тут місія? Яке чекає майбуття?
Невже і справді, як говорять вчені матерія й енергія з'єдналися в одне?
Невже у хаосі клітина утворилася
І людство досі дарвінську помилку не збагне?
Цікаво, що сам вчений скаже Богу?
Як з'явиться перед лицем Творця?
Чи взагалі знайдеться виправдання тому,
Хто Світ направив у безглузде забуття?
Ніколи не повірю. Не погоджусь
Із тими бідними й нещасними людьми
Що жалюгідно обезцінюють роботу
Творця і Всесвіту, і неба і землі.
Річки, моря, ліси і гори, й ту саму мавпу,
Царства всіх тварин. Подумати: створив одним лиш Словом... цього було досить, щоб утворити організм людський.
Не просто так створив, не випадково
Вклав сенс, призначення життя.
Щоб люди славили Живого Бога
Та думка не лишає: а хто ж я?
Серед мільярдів унікальних організмів
Обрав мене. Дав розум і талант.
І поклик вкорінив глибоко в серці
І не для того, щоб закопати діамант.
Вдивляючись у небо зоряне
Я бачу почерк Всемогутнього Творця
І серцем відчуваю і душею усвідомлюю:
Я Богом створений і названий дитям Царя.
Автор: невідомий