Рет қаралды 24,413
Pamenu dar savo nardymo karjeros pradžioje (2007 m.) iš pažįstamų žvejų sulaukiau prašymo patikrinti Kauno marių dugną prie Kruonio hidroakumuliacinės elektrinės. Žvejai šnekėjo, kad užkibę dideli šamai kažkur palenda ir nutraukia valą, o echolotas dugne rodo labai didelius kliuvinius. Ilgai nelaukęs su dideliu entuziazmu tuomet leidausi į dugną apžiūrėti šios naujos įdomios vietos… Tačiau matomumas buvo toks, kad ištiesus ranką pirštų jau nesimatė… Bandau plaukti į priekį, bet pajudėjęs kelis metrus jaučiu, kad kažkas mane laiko. Apsičiupinėju. Aplink balioną apsivijusi viela. Bandau plaukti atgal - nė iš vietos. Kylu į viršų, bet trenkiuosi į kažkokią metalinę konstrukciją. Supratau, kad užstrigau povandeninėje metalo laužo krūvoje… Besisukinėdamas dar sudaužau prožektorių ir lieku be šviesos. Ir prie viso to dar ta įkyriai ūžianti elektrinė: toks jausmas, kad turbinos sukasi kažkur visai netoli man už nugaros, nors iki elektrinės keli šimtai metrų… Prireikė kelių minučių, kad nusiraminti ir pradėti mąstyti racionaliai. Mažais judesiais išsinarpliojau, atbulas nušliaužiau dugnu atgal ir iškilau į viršų…
Dar ilgai tos vietos privengiau ir sekantį kartą prie Kruonio HAE panėriau tik gerokai nuskaidrėjus vandeniui, vėlai rudenį. Gal nuskambės įdomiai, bet Kauno mariose 1,5-2 metrų matomumas jau yra komfortiškas ir leidžia mėgautis nardymu. Sunku būtų įvertinti ir keliais žodžiais apibūdinti tą technikos savartyną, kuris išsibarstęs kelių kilometrų spinduliu aplink hidroakumuliacinės elektrinės kanalą: vienas ant kito suvirtę žemsiurbės vamzdžiai apsiraizgę metaline viela, milžiniški metaliniai pontonai, betoniniai stulpai, metalinės konstrukcijos ir net keli šimtai metrų storo kaip ranka varinio kabelio…