Рет қаралды 1,080
În timp ce celelalte două regimuri politice totalitare se bazau pe politici agresive și promovau în mod vădit ideea unui partid unic, a unui conducător unic și a cenzurii în orice formă, comunismul se distinge de ele printr-o doctrină aparent nobilă, revelatoare și care promitea crearea unei societăți ideale. Am făcut acum ceva timp un episod special despre regimul comunist și legătura lui cu dogmele creștine, episod pe care vă invit să-l urmăriți pentru a vă face o ideea despre cât de ușor ne putem păcăli atunci când vine vorba despre o doctrină politică.
În linii mari, la baza comunismului au stat ideile lui Karl Marx interpretat de Lenin, el fiind și primul care le pune în practică. Se promova o societate fără clase sociale, cu o economie centralizată, astfel încât nimeni să nu poată vinde mai scump decât restul și astfel să se îmbogățească.
Și aici puterea se concentra în mâinile unui singur lider și ale unui singur partid, însă, pentru o bună perioadă de timp, deși practica arăta altceva, comunismul a fost, în teorie, un regim care nu aducea atingere drepturile și libertăților omului.
Și aici ideea de bază era tot naționalismul exacerbat, iar principala metodă de control a maselor era tot teroarea.
Tocmai această aparență a unui regim ideal a făcut comunismul să fie cel mai longeviv regim de la acea vreme, respectiv din 1917 până în 1989.
Dar cum a început totul? -filmat cum apăs pe un casetofon dat caseta inapoi
Ei bine, totul a început în Rusia, în octombrie 1917 cu ceea ce știm astăzi drept Revoluție Bolșevică. Din acel punct începe reorganizarea societății pe principiile enunțare de Lenin în Tezele din aprilie 1917, unde reinterpretează principiile lui Marx.
Între 1918 și 1921 trebuie să știți că, în Rusia, a existat un soi de război civil între susținătorii regimului bolșevic și cei ai fostului regim politic din Rusia.
Bolșevicii, adică membrii Partidului Social Democrat al Muncitorilor Ruși, în fruntea căruia se afla Vladimir Ilici Lenin, au reușit, treptat, să înlăture orice urmă de opoziție.
Poliția politică și teroarea apar încă din 1917, când bolșevicii înființează C.E.K.A., N.K.V.D și, mai apoi K.G.B., serviciile de securitate care aveau grijă să nu se vorbească strâmb despre regim și conducător.
Tot atunci apare și Armata Roșie, organismul statului care servea poporului, cu forța, regimul de la Moscova.
În 1922, după ce aproape întreaga opoziție este cumințită, Lenin schimbă numele statului în Uniunea Republicilor Sovietice Socialiste.
Adevărata față a regimului comunist apare în 1924 când la conducerea partidului unic vine Iosif Vissarionovici Stalin. Până în 1953, la moartea lui, regimul comunist se instalează pe jumătate din continent, iar statele din noul bloc comunist cunosc adevăratul sens al noțiunii de teroare. Se înăsprește orice metodă de control, orice tehnică de teroare și apare înfloritorul cult al personalității.
După cel de-Al Doilea Război Mondial începe, în întreg blocul nou comunist, procesul de colectivizare și cel de industrializare forțată. Toate proprietățile oamenilor trec în grija statului, iar statul umple câmpurile de fabrici care produc materiale și obiecte gata de trimis în export.
După moarte lui Stalin, regimul de la Moscova se mai temperează și se destabilizează, deși în alte state, precum România, mai rău se înăsprește. După 1980 începe să se instaleze instabilitatea și în celelalte state comuniste, iar regimul pierde teren. Ultimul stat care înlătură regimul comunist a fost România, în decembrie 1989. Deși regimul căzuse în toate statele, abia în 1991 la Moscova se cedează puterea, iar URSS se destramă.